Baltistica – tarptautinis baltų kalbotyros žurnalas, įsteigtas 1965 m. daugiausia Vilniaus universiteto profesoriaus Jono Kazlausko rūpesčiu. Jį rengia VU Baltistikos katedra, leidžia VU leidykla.
Vilniaus universiteto leidykla / Vilnius University Press
Susipažinkite su autorių teisėmis žurnalo politikoje skiltyje Autorių teisės.
„Netiesioginė nuosaka“ kaip teksto reiškinys ir jos vartojimas lietuvių tautosakoje
Autorių teisių (c) 2026 Guido Michelini https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisių (c) 2026 Zigmas Zinkevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Redaktorių žodis / From the Editors / Von den Herausgebern
Autorių teisių (c) 2026 – – https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Pratarmė / Priekšvārds / Foreword / Vorwort / Préface / Предисловие
Stereotypes in perception of the Moon in Lithuanian poetry The aim of the present article is to analyse and to discuss the linguistic expression and the semantic paradigm of the images of the Moon that have formed in Lithuanian poetry. The fragments of 124 poets’ 389 poems have been analysed. The Moon is perceived as an object that shines at night and changes its shape. These two features motivate the absolute majority of its names. The examples show that the main work of the Moon is to reflect the sunlight to the Earth (“to shine”). The expressive lunar phases most often used in poetry are a full moon and waning crescents. Natural surroundings of the Moon are not emphasized: place above the ground, time of manifestation, separation. The Moon and its light are metaphorically related to living beings, blooming plants, raw materials and handicraft ware, liquids, fire. A living being is firstly a human being, but it is not difficult to discern the signs of deity. Less frequent are zoomorphic, ornithomorphic and ichthyomorphic shapes. Stereotypes of the Moon are conditioned by the similarities of the compared object in brightness, light and/or form, less often in the position above and solitude. The surroundings of the Moon are shown as a closed space above the ground well known to humans. The basis of only few stereotypes is not nature but civilization.
Autorių teisių (c) 2026 Rūta Kazlauskaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisių (c) 2026 – https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Zum Gedenken an Akademiemitglied Prof. Dr. Vytautas Mažiulis
Autorių teisių (c) 2026 Rainer Eckert https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisių (c) 2025 Christiane Schiller; Birutė Kabašinskaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
58th annual meeting of the Societas Linguistica Europaea
Autorių teisių (c) 2025 Lina Inčiuraitė-Noreikienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
The 60th International Academic Conference in Riga
Martyno Mažvydo Forma Chrikʃtima: egzemplioriai ir jų tyrimo istorija
Martynas Mažvydas yra garsinamas ir garsėja kaip „lietuvių raštijos pradininkas, pirmosios lietuviškos knygos parengėjas“. Natūralu, kad taip sureikšminama pirmoji lietuviška knyga bei jos tyrimų svarba, bet kitų Mažvydo knygų sąskaita. 1559 metais išleista Forma Chrikʃtima yra subrendusio autoriaus bei patyrusio leidėjo individualus ir žanro požiūriu vientisas leidinys (žanro ir autorystės atžvilgiu nevienalytį 1547 metų paleotipą sudaro skirtingos dalys: katekizmas ir giesmynas), bet jis atsidūrė greta nelaimingų „trečios eilės“ knygų, kurioms nebūna skiriama tiek daug dėmesio. Šiuo atžvilgiu Forma Chrikʃtima kartoja Pranciškaus Skorinos „Apaštalo“ (1525) likimą, kuris netgi šiais jubiliejiniais metais lieka „Rusėniškosios Biblijos“ (1517–1520) ir „Mažosios kelionių knygelės“ (1522) šešėlyje. Net plačioji visuomenė žino, kiek yra M. Mažvydo katekizmo egzempliorių ir kur jie yra saugomi; su Forma Chrikʃtima situacija yra priešinga. Straipsnio tikslas – Formos Chrikʃtima tyrimo istorijos kontekste išsamiau supažindinti su iki šiol tyrėjų „ignoruojamu“ antruoju 1559 metų leidinio egzemplioriumi. Tai turėtų paskatinti ir palengvinti kritinio Formos Chrikʃtima leidimo rengimą spaudai.
Autorių teisių (c) 2025 Ilja Lemeškin https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A multifactorial analysis of phonetic word stress correlates in Standard Lithuanian: verification of the prosodic element interaction model
This article aims to verify the empirical background of the phonetic interaction of prosodic elements in Standard Lithuanian – specifically word stress and phrase intonation. A multifactorial (MANOVA) analysis of F0 dynamics was performed to achieve this, revealing that the ratio of three acoustic parameters (F0 range, F0 jerk, and duration) depends on word stress. The speaker‘s intention to distinguish a syllable from its environment prosodically can be associated with a relatively wider F0 range, its more linear modulation, and a longer duration of the sound. The overall picture of F0 dynamics correlates with the position of the stress within the word. The primary phonetic cue for achieving the effect of a stressed final syllable is the static phonation of adjacent pre-stressed syllables (F0 acceleration →0 resulting in F0 jerk →0 and reduced syllable duration →0). The need to highlight intersyllabic differences in dynamic F0 profiles diminishes when the word stress is on the first syllable, leading to the assumption that the absolute beginning of the word, under phonetic ceteris paribus, acquires greater relative weight from a prosodic point of view. Bearing this in mind, one can conclude that the same F0 dynamics reflect the interaction of prosodic elements. The only distinction is that the intonational factor determines the overall change of F0, while the word stress controls its (intra)syllabic dynamics (variation of F0 over time).
Autorių teisių (c) 2025 Evaldas Švageris https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Lietuvių kalbos skatinamųjų frazių atpažinimas ir akustinės ypatybės: žvalgomasis tyrimas
Straipsnyje aprašomo tyrimo tikslas – nustatyti pasirinktų lietuvių kalbos skatinamųjų frazių akustinius panašumus ir skirtumas bei jų galimą įtaką frazės tipui atpažinti. Tiriamąją medžiagą sudaro trijų aktorių vyrų po septynis kartus perskaityti sakiniai, imituojant teigimą, prašymą, maldavimą, leidimą ir liepimą. Atpažinimo eksperimentui atrinkta po vieną tipiškiausią kiekvieno tipo diktoriaus frazę ir papildomai tris frazes iš skirtingų diktorių įrašų. 22 eksperimento dalyvių prašyta atpažinti frazių tipus. Rezultatai rodo, kad geriausiai atpažintas liepimas (94 %), prasčiau – leidimas (73 %) ir teigimas (67 %), o prašymas ir maldavimas prastai atpažinti (po 54 %). Atpažinimo eksperimento dalyviai iš dalies buvo linkę orientuotis į leksinius-semantinius ir gramatinius požymius. Dėl šios priežasties liepimas ir leidimas (Dabar eikite namo) nepainioti su maldavimu ir prašymu (Dabar norime eiti namo) bei teigimu (Dabar galime eiti namo). Tačiau pastarosios frazės painiotos tarpusavyje. Akustinių parametrų analizei pasirinkti tokie požymiai: a) frazės pagrindinio tono vidurkis, maksimumas, diapazonas, registras ir kontūras; b) frazės intensyvumo vidurkis, maksimumas, diapazonas ir kreivė; c) žodžių, skiemens centrų ir priebalsių trukmė. Rezultatai leidžia daryti tokias išvadas: 1) frazių pagrindinio tono parametrai panašūs, išsiskiria leidimas, kuris ištartas aukštesniu tonu; visoms frazėms būdingas panašus intonacinis modelis: lygus žemas (jei nėra loginio kirčio) arba krintantis bei kylantis-krintantis (jei yra loginis kirtis); 2) mažiausiu intensyvumo vidurkiu pasižymi leidimas, intensyviausiai ištartas maldavimas, panašus intensyvumas būdingas ir prašymui bei teigimui, bet didžiausias intensyvumo diapazonas būdingas liepimui; visos frazės baigiamos šiek tiek mažesniu intensyvumu nei pradedamos; 3) trukmės požiūriu labiausiai išsiskiria maldavimo frazės – visi analizuoti jų segmentai ilgiausi; liepimo frazėms būdingas priebalsių trumpinimas.
Autorių teisių (c) 2025 Asta Kazlauskienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Dėl lietuvių kalbos vardažodinių veiksmažodžių su priesaga -(i)au-ti kirčiavimo raidos
Straipsnyje nagrinėjama lietuvių kalbos vardažodinių veiksmažodžių su priesaga -(i)au-ti kirčiavimo raida. Dabartinėje kalboje šiems veiksmažodžiams būdingas priesagos kirtis, o negausūs šakninio kirčio vediniai paprastai būna padaryti iš 1 kirčiuotės daiktavardžių (pvz., pókštauti ← pókštas 1). Tokia padėtis gali būti aiškinama kaip Saussure’o dėsnio rezultatas. Išanalizavus visų LKŽ liudijamų nepriesaginio kirčio veiksmažodžių santykį su pamatinių žodžių kirčiavimu, matyti, kad absoliuti dauguma tokių veiksmažodžių yra vediniai 1 kirčiuotės vardažodžių (pvz., úogauti ← úoga 1), taigi išlaikyti iš epochos prieš pradedant ar iškart pradėjus veikti Saussure’o dėsniui. Dalies vedinių, pasižyminčių nelauktu šaknies kirčiu ir akūtine metatonija ir žyminčių buvimą ilgalaikėje būsenoje (pvz., mérgauti ← mer̃gą), kirčiavimas gali būti paveiktas panašios semantikos iteratyvinių veiksmažodinių vedinių, kuriems būdingas akūtinės šaknies kirtis paveldėtas dar iš baltų prokalbės laikų (pvz., válkioti ← vel̃ka, plg. la val̃kât ← vȩ̀lk). Keletui veiksmažodžių, padarytų iš spalvas žyminčių būdvardžių, būdinga cirkumfleksinė metatonija (pvz., juõdauti ← júodas) atsiradusi veikiant analogiškų priesagos -(i)uo-ti vedinių kirčiavimui. Kiti negausūs LKŽ liudijami neakūtinės šaknies kirčio pavyzdžiai dažniausiai yra palyginti neseni vediniai iš slavizmų (pvz., triū̃b-au-ti), kartais tai gali būti abejotino užrašymo atvejai (pvz., *beñdr-au-ti), o kartais jų šaknies priegaidė gali būti nulemta vedinio semantikos (pvz., pė̃d-au-ti) ar kitų priežasčių.
Autorių teisių (c) 2025 Sandra Lušaitė-Ramonienė | Vytautas Rinkevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Balto-Slavic *nai̯g-, a neglected isogloss with external relatives
The relationship of the Latvian verb naigât, -ãju and the adj. naîgs with the Slavic noun *ně̋ga and verb *něgati was identified already by Bezzenberger and Fick in 1881. Later attempts to add new comparanda have not been convincing. The present contribution discusses possible cognates in Tocharian and Celtic, implying the Indo-European protoform *nei̯gu̯-.
Autorių teisių (c) 2025 Václav Blažek https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Studies in East Baltic consonant clusters 2: *rTv
In this article, which is part of a series devoted to the investigation of consonant clusters in East Baltic, I examine the cluster *-rTv-. The main motivation for examining this cluster is a new etymological proposal: I suggest that Baltic *kirvja- ‘axe’ belongs to the root *kert- ‘to chop’. This is defended in Section 1, followed in Section 2 by a comparison with alternative proposals that start from roots of the shape *ker- and *kʷer-. In Section 3, I return to the cluster *-rTv-, identifying one probable and another potential parallel, and examine counter-evidence. In the course of the discussion, I also reassess the outcome of the cluster *dv in Baltic.
Autorių teisių (c) 2025 Anthony Jakob https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
How to inflect uninflected words in Lithuanian
In Lithuanian, there are a number of quantificational adverbs that can perform the same functions as noun forms, even though they are invariable and are not marked by case endings, e.g. daũg ‘much’, mãža / mažaĩ ‘little, few’, ganà ‘enough’, kíek ‘how much’, tíek ‘so much’. The purpose of this article is to determine what strategies the Lithuanian language uses to compensate for the lack of case marking in these forms and to prevent this from leading to ambiguity about their syntactic function. The data from the Old Lithuanian texts are particularly interesting because they show a variety of possibilities: (1) the use of derived variants with case marking (daũgelis ‘much’, daugýbė, daugùmas ‘great number’), (2) the use of inflected forms (*daugis, *kiekas, *tiekas), (3) the transfer of the inflectional markers to the noun accompanying these adverbs (e.g. daũg žmonė́ms dative plural). These different possibilities obey both the organic logic of the language itself and sometimes linguistic interference in the case of translated texts.
Autorių teisių (c) 2025 Daniel Petit https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Autorių teisių (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Dr. Hannes Sköld – ein konsequenter Kritiker von n. Ja. Marr, Marrismus und Stalinismus
Autorių teisių (c) 2025 Rainer Eckert https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Zudušo baltisko personvārdu meklējumi latviešu uzvārdos un senajos rakstos
Raksta mērķis ir parādīt autoru izstrādāto un pētniecībā aprobēto metodi latviešu pirmskristīgo personvārdu iespējamai identificēšanai, jo līdzšinējie pētījumi ļauj izvirzīt hipotēzi, ka vismaz dažus no mūsdienu latviešu uzvārdiem var saistīt ar seniem baltu cilmes personvārdiem. Raksts iepazīstina ar pieeju, kas izveidota, apvienojot ģeogrāfisko, vēsturisko, lingvistisko un statistisko metodi, un ilustrē to ar diviem piemēriem. No latviešu uzvārdiem ar piedēkļiem -ān- un -ēn-, kurus uzvārdu pētnieki uzskata lielākoties par patronīmiskiem, ir izvēlēti uzvārdi, kuru pamatā nav skaidru apelatīvu vai jaunāku laiku priekšvārdu, proti, Beitāns/Beitēns un Geidāns. Iespēju robežās ir apzināta šādu un līdzīgu antroponīmu izplatība Latvijā gan mūsdienās, gan senākos dokumentos, tā salīdzināta ar atbilstošajiem dažāda laika latviešu toponīmiem, un ir izskatīti dažādi etimoloģizācijas varianti, salīdzinot ar lietuviešu un senprūšu personvārdu pētījumu datiem un nosakot arī citas cilmes iespējas. Balstoties šajā analīzē, tiek izdarīti secinājumi par izvēlēto uzvārdu iespējamo saistību ar seniem baltu cilmes personvārdiem. Mūsdienu Latvijā reģistrēto uzvārdu kopumā sastopami nepilni desmit no saknes Beit- atvasināti uzvārdi. 20. gadsimta 30. gados uzvārds Beitāns bijis izplatīts Dienvidlatgalē, Sēlijā un Austrumvidzemē. Sastopamas arī formas Beite, Beits, Beitiņš, Beitiks. 16. gadsimta dokumenti rāda personvārdu ar sakni Beit- sporādisku izplatību visā Latvijā. 17. gadsimta Vidzemē nav neviena personvārda ar sakni Beit-, bet ir diezgan daudz ar šo sakni darinātu mājvārdu. Diemžēl trūkst gan apjomīgu avotu, gan atbilstošu pētījumu par citiem Latvijas novadiem. Līdzīgu tīklojumu rāda arī mūsdienu vietvārdi, kas koncentrējušies gar Latvijas dienvidu robežu un Vidzemē. Izteikti dominē patronīmiskās formas. Ņemot vērā onomastiskā celma Beit- izplatību, iespējamo cilmi, nepārliecinošos iepriekšējos cilmes skaidrojumus un toponīmiskās liecības, var secināt, ka Beit-, iespējams, ir baltu personvārda celms, jo tas bijis visā Latvijā izplatīts latviešu personvārds jau 16. gadsimtā un joprojām ir sastopams visā Latvijā gan uzvārdos, gan vietvārdos. Mūsdienu Latvijā reģistrēto uzvārdu kopumā sastopami vairāk nekā desmit no saknes Geid-/Ģeid- atvasināti uzvārdi. 20. gadsimta 30. gados Latgalē bija sastopami uzvārdi Geide, Geidāns un Geiduks, bet Sēlijā – Geida, Geide un Ģeida, kā arī Geidāns un Ģeidāns. Neviens no uzvārdiem nav bijis izplatīts Kurzemē un Zemgalē, bet Vidzemē 1826. gada muižu revīziju materiālos ir sastopami uzvārdi Geide un Geidjan, tāpēc sakni Geid-/Ģeid- vairāk var saistīt ar Latvijas dienvidu un dienvidaustrumu daļu. Senākie īpašvārdi, kas pierakstīti ar sakni Geid-, ir apzināti 1638. gada Vidzemes revīzijā: pieci mājvārdi, bet šādu personvārdu nav. Mājvārdiem vēlākos dokumentos vērojama tendence geid- > gaid-. Mūsdienās mājvārdi Geidāni koncentrējas Dienvidaustrumvidzemē, Latgalē un Sēlijā. Neatvasināti varianti sastopami arī Ziemeļvidzemē un Kurzemē ap Tukumu. Latgales un Sēlijas uzvārdi hipotētiski tiek saistīti gan ar lietuviešu, gan poļu valodu. Taču šī etimoloģija nav uzticama, jo skaņu pārmaiņa ai > ei ir sastopama tikai ļoti nelielā daļā Latvijas teritorijas Ziemeļlatgalē. Onomastiskā sakne Geid-, ņemot vērā tās izplatību Latvijā un līdzšinējos tās etimoloģizējumus, ir baltiskas cilmes, taču latviešu valodā, visticamāk, ienākusi caur lietuviešu valodu. Par tās cilmi acīmredzot jāpieņem indoeiropiešu verba sakne *ghei̯dh- ‘gaidīt’. Ņemot vērā iegūtos rezultātus, var secināt, ka šī vēsturē, ģeogrāfijā un etimoloģijā balstītā metode var palīdzēt zudušo baltisko personvārdu meklējumos – precizēt personvārdu cilmi, norādīt uz īpašvārda celma rašanās, izplatības, kā arī produktivitātes vēsturi.
Autorių teisių (c) 2025 Renāte Siliņa-Piņķe | Sanda Rapa https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Nomenklatūrinė tarmės požymių vertė paribinių šiaurės žemaičių požiūriu
Straipsnyje pristatomas nomenklatūrinės tarminių požymių vertės tyrimas šiaurės žemaičių požiūriu. Siekiama nustatyti, kokias tarmines ypatybes šiaurės žemaičių telšiškių ir kretingiškių patarmių paribio vietovių gyventojai suvokia kaip šias patarmes skiriančius požymius, ir nustatyti vienų dažniausiai minėtų požymių – afrikatų ir regresyvinės balsių asimiliacijos – nomenklatūrinę vertę. Analizuojant XXI a. pirmųjų dviejų dešimtmečių tarminę medžiagą – informantų garso įrašus – remiamasi dinamiškosios dialektologijos, perceptyviosios dialektologijos metodais. Rezultatai rodo, kad pateikėjai įvardina gana įvairias fonetines ypatybes, tačiau, jų požiūriu, ryškiausiu tarminiu požymiu, skiriančiu šiaurės žemaičius, galima laikyti afrikatų č, dž atliepimą. Pagrindinio šiaurės žemaičių patarmių skiriamojo požymio – regresyvinės balsių asimiliacijos – diferencinė reikšmė apibrėžiama sudėtingiau. Kai kuriais atvejais šis požymis pastebimas gana lengvai ir įvardijamas kaip labai ryškus, tačiau gerokai dažniau yra sunkiai pateikėjų suprantamas kaip pagrindinė šiaurės žemaičių kretingiškių ir telšiškių patarmių atstovus skiriamoji ypatybė. Pateikėjų nuostatos iš esmės atspindi didesnį artimumą Antano Salio tarmių klasifikacijai, kartu galėtų būti tam tikras regiolektinės, geolektinės struktūros padarinys.
Autorių teisių (c) 2025 Simona Vyniautaitė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Vakarų aukštaičių šiauliškių periferiškumas
Straipsnyje, remiantis XXI a. 2-ojo dešimtmečio tarmių garso įrašais, pristatomas Zinkevičiaus ir Girdenio skirstymo vakarų aukštaičių šiauliškių ir su jais besiribojančių vakarų, rytų ir pietų aukštaičių šnektų tyrimas. Nagrinėjamas šnektas lietuvių tarmių klasifikacijose skiriančių ir joms būdingų tarminių požymių analizė rodo, kad nedideli vienų skiriamųjų ypatybių vartosenos pokyčiai veikiausiai aiškintini tarmių tarpusavio, jų ir bendrinės kalbos sąveika. Kitos skiriamosios ypatybės, fiksuotos garso įrašuose, gali būti siejamos su bruožais, būdingais tradicinės šnektos ir vietinės lenkų kalbos pagrindu besiformuojančiam antriniam dialektui.
Autorių teisių (c) 2025 Laura Brazaitienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Šiaurės žemaičių patarmės rankų teminio pogrupio somatonimai: etnoanatominė kategorizacija ir kognityviųjų požymių raiška
Straipsnyje pristatomas šiaurės žemaičių patarmė̃s rankų teminio pogrupio somatonimų dviejų semantinių lygmenų tyrimas, teikiantis galimybių nustatyti rankos etnoanatominės kategorizacijos bruožus ir kognityviuosius RANKOS požymius.
Autorių teisių (c) 2025 Jūratė Lubienė | Dalia Pakalniškienė https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Productivity of denominal and deadjectival suffixal nouns in the Joint Corpus of Lithuanian
We explore the derivational productivity of the following salient suffixes of Lithuanian denominal and deadjectival nouns on the basis of the Joint Corpus of Lithuanian (1.3 billion tokens): -um-as, -yb-ė, -yst-ė, -izm-as, -inink-as (-ė), -uol-is (-ė), -ist-as (-ė), -el-is (-ė), -ėl-is (-ė), -(i)uk-as (-ė). We estimate realized, expanding, and potential productivity (Baayen 1992; 1993) and compare our results to the productivity rankings found in the major grammars and the studies of neologisms. Our focus is on the most productive suffixes of the following categories: quality nouns, status nouns, personal nouns, and diminutives. The analysis demonstrates that in a number of cases the productivity ranking of the investigated suffixes differs from the one presented in the major grammars. Our findings are in part supported by the recent studies of neologisms and other analyses based on corpus data.
Autorių teisių (c) 2025 Jurgis Pakerys | Agnė Navickaitė-Klišauskienė | Virginijus Dadurkevičius https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Kontrastive Analyse der Übersetzungen des Zweiten Gebots in den alten baltischen Katechismen
Das Zweite Gebot begegnet in altpreußischen, altlettischen und altlitauischen religiösen Texten, insbesondere in den Katechismen des 16. und 17. Jahrhunderts, in auffallend divergierenden Formulierungen. Die in den drei baltischen Traditionen angewandten Übersetzungsstrategien weisen auf unterschiedliche Auffassungen des Verbs hin, das das göttliche Verbot zum Ausdruck bringt. Dabei reicht das Bedeutungsspektrum von ‚erwähnen, aussprechen‘ über ‚führen, tragen‘, ‚nehmen‘ und ‚(miss)brauchen‘ bis hin zu ‚(an)ziehen‘. Ziel der vorliegenden Untersuchung ist es, diese bemerkenswerte Varianz durch die Rückführung der jeweiligen Belege auf ihre unmittelbaren wie auch sekundären Quellen zu erklären.
Autorių teisių (c) 2025 Adriano Cerri https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Baltic abstract nouns with -i-s and Slavic with -ьje (IE *-iyo-)
Lithuanian abstract nouns of the type plõnis (gen. sg. plõnio) ‘thinness’ (← Lith. plónas ‘thin’) are a continuation of IE neuter adjectives with the suffix *-iyo-. A syntactic analysis of Lithuanian neuter adjectives allows us to assume that the change *-iyo- => -i- is the result of the following phonetic change: plónas ‘thin’ → neutr. *plān-ìja- > (loss of /a/) *plānī- > *plāni- > masc. plõnis ‘thinness’. The presented explanation sheds light on, among other things, the emergence of masculine nouns of the type dagỹs ‘thistle’ / Latv. dadzis < *dagijas (Est. takijas). The development of masculine adjectives with -ijas => -is / -īs is an analogical, not phonetic, process; its starting point was neuter adjectives. Furthermore, the formation of the Baltic declension in -ē- is based on analogy, in accordance with the model proposed by Kuryłowicz (1966; 1975).
Autorių teisių (c) 2025 Norbert Ostrowski https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Studies in East Baltic consonant clusters 1: *šr
This article focuses on the sources and outcome of the cluster *šr in East Baltic. This cluster is conspicuously absent in word-initial position. This appears to be the result of “Weise’s law”, which describes a phonotactic limitation against clusters of the type *Ḱr in Proto-Indo-European. In Balto-Slavic, there is also evidence that Weise’s law applied word-medially: where the cluster *-šr- does occur, there is usually a clear model for the restoration of *-š-. An interesting case is *ašra- ‘sharp’ — as the most basic member of the word family, and given exact parallels in other Indo-European languages, it is not likely the result of a recent restoration. This paper examines this lemma in detail. First, with the help of a parallel in strė́nos ‘small of the back’, it is shown that Lithuanian aštrùs ‘sharp’ must reflect a proto-form without *-t-. Second, it is argued that Latvian ass ‘sharp’ may also reflect Proto-East-Baltic *ašra- through a novel sound law *-šr- > -s-. Two probable and two more possible parallels can be found for this sound change. While the evidence as a whole supports the validity of Weise’s law in both word-initial and word-medial position, various evidence points towards the law having ceased to be productive in Proto-Indo-European, thus placing it in a pre-PIE timeframe.
Baltų kalbotyros žurnalui Baltistica – 60 metų
Autorių teisių (c) 2025 Bonifacas Stundžia https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Ilustratīvā materiāla atveide „Mūsdienu latviešu valodas vārdnīcā”
THE QUESTION OF ILLUSTRATIVE EXAMPLES IN EXPLANATORY DICTIONARIES AND THE DICTIONARY OF CONTEMPORARY LATVIAN LANGUAGE Summary There are two kinds of illustrative examples that are used in explanatory dictionaries: quotations and combination of words (phrases). Quotations are usually included in large dictionaries of many volumes, but phrases are popular in ordinary explanatory dictionar­ies. In explanatory dictionaries illustrative examples have several functions: 1) to confirm that a corresponding word really exists in language; 2) to demonstrate how the word is used in a context; 3) to supply with additional information. In the Dictionary of Contemporary Latvian Language illustrative examples are mainly given in the form of phrases, although sometimes quotations are also used, because there are several word groups that need a larger context (e.g., words with a figurative meaning, stylistically marked words or meanings, interjections).
Autorių teisių (c) 2026 Ieva Zuicena https://creativecommons.org/licenses/by/4.0