Biografinis metodas: dvi teorinės-metodologinės kryptys - Kraniauskienė, Sigita (Sociologija. Mintis ir veiksmas, 2000)
Šiame straipsnyje analizuojamos biografinio metodo teorinės-metodologinės pozicijos, jų genezė bei esminės problemos. Biografinis metodas – tai viena iš sociologinės metodologijos krypčių, apimanti ne tik praktinius socialinio tyrimo metodus, bet ir tam tikras pamatines teorines sociologines pozicijas. Straipsnyje nagrinėjamas dviejų pagrindinių biografinio metodo tradicijų –“generalizuojančios“, besiremiančios pozityvistinėmis metodologijos nuostatomis, ir “individualizuojančios“, atstovaujančios žinojimo, fenomenologinės sociologijos bei hermeneutikos pozicijoms, - teorinis metodologinis ginčas. Biografija ir sociologija pastaruoju metu gana dažnai drauge minimos lietuviškame sociologiniame diskurse. Šis derinys gali sužadinti mintis apie autobiografinį sociologinio darbo rezultatų apibendrinimą bei sociologinį reflektyvumą; ir nors tai būtų įdomus analizės objektas, šiame straipsnyje bus kalbama apie kitą šio derinio variantą – biografinį metodą sociologijoje. Biografinio metodo samprata žymi tam tikrų duomenų rinkimo ir analizės būdą, kuris nuo kitų skiriasi tuo, jog tiria ir įvertina ”istorinius gyvenimiškus liudijimus“, kuriuos, remdamiesi asmenine patirtimi ir pažiūromis, pateikia individai. Visgi ši sąvoka iš tiesų nurodo ne tik metodą, bet ir tam tikrus teorinius metodologinius principus, atspindinčius teorijų sintezės paieškas. Šiame straipsnyje bus nagrinėjama socialiniuose tyrimuose palyginti nauja metodologinė pakraipa, kuri, turėdama vieną bendrą pavadinimą – biografinis metodas, apima labai platų teorinių įžvalgų lauką. Platus pamatinis biografinės metodologijos teorinis spektras leidžia manyti, kad ši metodologija, turėdama vieną bendrą jungiantį elementą – gyvenimo istoriją, jo dėka galbūt galėtų savyje sujungti kiekybinės ir kokybinės metodologijos elementus ir būtų pajėgi pateikti platesnę, išsamesnę bei nuoseklesnę socialinio gyvenimo analizę.